Hei, Lorenzo. Tule sisään.
Miten pakkaaminen sujuu? - Hankalaa on.
Miksi? - En tiedä mitä kirjoja ottaisin.
Vain välttämättömät. Jos kaipaat jotakin, ostat netistä.
Ei. En halua ostaa samoja kirjoja kahdesti.
Se saa minut tuntemaan itseni vanhaksi.
Nyt näytät ihan pikkutytöltä.
Puuttuuko kirjojen lisäksi paljonkin? - Joudun ostamaan vielä pari juttua.
Muutamme Portugaliin, emme autiomaahan.
Voit käydä Madridissa milloin vain.
Mieluiten en tulisi edes käymään.
Tule tänne.
Kiitos. - Mistä?
Siitä, ettei minun tarvitse vanheta yksin.
Sinä olet se, joka ei jätä minua yksin.
Julieta?
Bea! - En voi uskoa tätä, Julieta!
Mikä yllätys!
Tasan viikko sitten näin tyttäresi Comojärvellä.
Tapasit Antían? - Niin, ajattele!
Katsoimme toisiamme hetken, eikä hän tunnistanut minua.
Mutta sinä näytät ihan samalta!
Tai vielä paremmalta. - Mitä hän sanoi?
Että oli tullut Comoon ostamaan jotain lapsille.
Heitä on kolme, kaksi poikaa ja tyttö.
Niin. En käsitä, miten hän selviää.
Onko sinulla lapsia? - Ei, en ole edes naimisissa.
Harmi, minulla on tosi kiire, mutta ihana nähdä, että voit hyvin.
Missä sinä asut? - Milanossa ja New Yorkissa.
Olen Voguen toimittaja. Matkustan paljon.
Kuvasimme Comojärvellä. - Hienoa!
Sano äidillesi terveisiä.
Hän kuoli kolme vuotta sitten. - Otan osaa.
Veljeni asuu täällä. Treffaamme hänet ja lapset lounaalla.
Olemme jo myöhässä.
Mitä muuta Antía kertoi?
Vähän. Kysyin sinusta ja hän kertoi, että asut vielä Madridissa.
Mikä sattuma! - Täällä asun ja tulen asumaan.
Miltä hän näytti? Hyvältä kai? - Joo, meikittömänäkin.
Hän on laiha, mutta edelleen kaunis.
Oli kiva nähdä sinut noin hyvinvoivana.
Hei sitten!
Mitä nyt? - Anteeksi.
Hän oli lapsuudenystäväni äiti.
Niin? - Minä täällä, avaa.
Moi.
Onko kaikki hyvin? - Vesi kiehuu pannussa.
Soitin illalla etkä vastannut.
Halusin olla yksin.
Joko olet pakannut laukut ja laatikot?
Laitoin tavarat paikoilleen.
Minä jään Madridiin, Lorenzo.
Tämä on kai vitsi?
Mitä oikein meinaat?
En voi tulla mukaasi.
Mikset? Mitä on tapahtunut?
Anna anteeksi, äläkä kysele enempää.
En muuta kanssasi Portugaliin. Jään Madridiin.
Mitä ihmettä?
Mietin sitä ja... - Ai vasta nyt?
Tätä on suunniteltu vuosi!
Eilen sanoit, ettet halua edes käydä Madridissa.
Mitä ihmettä tapahtui?
Ole kiltti äläkä kysele.
Saanko lasin vettä?
En enää tunne sinua. Olet ihan sekaisin.
Tiedän.
En voi uskoa tätä.
Tajusin eilen huijaavani itseäni. En halua lähteä Madridista.
Ja olen mieluummin yksin.
Tiesin aina, että elämässäsi on jotain,
josta et halunnut kertoa.
Et ikinä halunnut puhua siitä,
ja kunnioitin päätöstäsi.
Toivottavasti kunnioitat sitä edelleen.
Hei, Inocencio!
Julieta-rouva! Siitä on aikaa. - Niin on, tosi kauan.
Onkohan minulle tullut postia?
Koko tänä aikana, vai? Ei ole.
Palasin vasta Madridiin. Haluaisin vuokrata vanhan asuntomme.
Onko se vapaa? - Ei.
Luulin että muutitte ulkomaille. - Niin muutin.
Palasin takaisin ja kaipaan tätä katua.
Onko yhtään vapaana?
Yksi on toisessa kerroksessa.
Mahtavaa! Voinko käydä katsomassa?
Sitä ei ole kalustettu tai maalattu. - Ei se haittaa.
Haen avaimen.
Niin kuin sanoin, täällä ei ole siivottu.
Otan tämän, Inocencio.
Mutta ei se ole muuttovalmis.
Antakaa numeronne, soitan teille. - Ei haittaa.
Jos kylppäri ja keittiö toimivat, loput hoidan myöhemmin.
Ne on vasta remontoitu.
Loistavaa.
Antía.
Kaksi poikaa ja tyttö.
Hän käy ostoksilla Comossa.
Ehkä hän asuu Sveitsin puolella kylässä, jossa on kallista,
ja Italiassa kaikki on halvempaa.
Hän ei käytä meikkiä
ja on tosi laiha.
Hän ajattelee, että asun edelleen Madridissa.
Rakas Antía.
Kerron tämän sinulle vasta nyt,
koska olit silloin vasta lapsi.
Se oli liian tuskallista,
ja minua hävetti.
Enää et ole lapsi.
Beatriz kertoi, että sinulla on lapsia.
Peräti kolme!
Olet aikuinen nainen ja äiti.
Mistä aloittaisin?
Kerron ensin isästäsi.
Kun kysyit, missä tutustuimme, sanoin että junassa.
Mutta en kertonut kaikkea.
Olin 25-vuotias.
Se ilta oli levoton, ja tuuli kovaa.
Onko tämä paikka vapaa?
On.
Aikamoinen oksa, vai mitä?
Säikähdittekö te? - No joo.
Matkustatte yksin, vai?
Joo.
Kun näin teidät yksin, ajattelin, että voimme pitää seuraa toisillemme.
Ette halua puhua.
Sääli.
Anteeksi, minun pitää mennä.
Toivottavasti se ei tule liian lähelle.
Se ei pelkää junaa.
Se etsii naarasta.
Se haistaa sen.
Haluatko juoda jotain?
Xoan sanoi, että hän on Xoan,
ja minä sanoin, että olen Julieta.
Hän kertoi olevansa naimisissa.
Vaimo, Ana, oli ollut viisi vuotta koomassa.
Sanoin opettavani antiikin kirjallisuutta
ja että olin menossa sijaiseksi lukioon.
Xoan kertoi olevansa kalastaja.
Hänellä oli kolme venettä.
Hän oli menossa Madridiin ostamaan moottoria yhteen niistä.
Hän oli elänyt aina meren äärellä talossa,
jonka hänen vaarinsa osti palattuaan Kuubasta.
Kymmenen minuutin pysähdys!
Haluatko vähän jaloitella?
Minulla ei ole takkia. Kiitos.
Nähdään kohta.
Herra isä, mitä nyt? - Juna pysähtyi.
Miksi, tuosta vain? - Menkää takaisin sisälle.
Ei hätää.-Kassi tippui päähän, melkein taju lähti.
Törmättiinkö me johonkin?
Näin kun hirvi juoksi junan vierellä.
Älkää hulluja puhuko!
Minäkin näin sen. - Emme me mihinkään törmänneet.
Menkää paikoillenne, älkääkä tukkiko käytävää.
Juna lähtee ihan kohta liikkeelle.
Näin hirven! - Niin minäkin, mutten jankuta siitä.
Näittekö miestä, joka istui tuossa?
Jolla oli lasit ja musta poolo?
Näin, käytävällä. Jossain hän on...
Hän laskeutui junasta. Näin kun hän käveli lumessa.
Ja ilman takkia. Oli varmaan kännissä.
Ja hortoilee nyt ulkona. Siksi me pysähdyimme.
Kanna sinä.
Mene sisälle tai saat keuhkokuumeen!
Mitä paareilla on? - Mitä?
Onko se hirvi?
Ei. Miksi niin sanot?
Ihminenkö? - Mennään sisälle.
Se on hän. Siksi pysähdyimme.
Mies, jolla oli musta poolo...
Ja silmälasit.
Mennään takaisin vaunuun.
Hän istui siinä missä sinä nyt.
Hän halusi puhua, mutta...
Minua häiritsi, miten hän katsoi minua.
Siksi häivyin.
En arvannut, miten maassa hän oli.
Kuka tahansa tyttö olisi häipynyt.
Olisi pitänyt tajuta!
Älä piinaa itseäsi, hän olisi tehnyt sen silti.
Miksi hänellä oli tyhjä kassi mukana? - En tiedä.
Ei kai halunnut herättää huomiota.
Hän oli suunnitellut kaiken etukäteen.
Kukaan ei tapa itseään siksi,
ettei kaunis tyttö puhu hänelle.
En pysty nukkumaan.
En minäkään.
Thalassa, halsjapontos.
Kaikki tarkoittavat merta kreikaksi.
Pontoson sekä meri että avomeri.
Se merkitsee tietä, tietä seikkailuun.
Siksi Odysseus on nimenomaan meren sankari.
Kun hän saapui Kalypson saarelle uupuneena haaksirikon jälkeen,
Kalypso-nymfi, joka oli kuvankaunis...
Marcos, kuka sinusta on maailman kaunein nainen?
Sinä. - Ei käy.
Olen opettaja, ja meiltä on seksi oppilaiden kanssa kielletty.
Kuka muu? - Kim Basinger.
Upea. Paljon kauniimpi kuin minä, mielistelijä.
Ángela Molina. - Hänkin on tosi kaunis.
No, Kalypso oli yhtä kaunis kuin Basinger ja Molina yhteensä.
Hän tarjosi Odysseukselle aivan kaiken.
Diego, mikä oli tärkeintä mitä hän saattoi tarjota miehelle?
Ruumiinsa. - Tietysti, ensimmäisenä.
Mitä muuta, mistä me kaikki haaveilemme?
Ikuisesta nuoruudesta. - Juuri niin.
Ja hän lupasi myös kuolemattomuuden.
Silti Odysseus hylkäsi nymfin tarjouksen,
ja lähti merille, kohti lukemattomia vaaroja.
Mikä näistä kuvaa parhaiten Odysseuksen kaipaamaa merta?
Thalassa? - Ei.
Pontos! - Aivan oikein, pontos,
meri, avomeri, tie kohti tuntemattomia seikkailuja.
Sisään.
Hei. - Hei, Julieta. Istu, ole hyvä.
Kiitos.
Opettaja Martínez palaa ensi viikolla.
Sijaisuutesi siis loppuu.
Olemme sinuun todella tyytyväisiä.
Antiikin kirjallisuuden tunneille on ollut jopa tungosta.
Kiitos. Olen nauttinut tästä puolesta vuodesta.
Mukava kuulla.
No niin... - Odota vähän.
Sinulle on tullut kirje.
Eikö se olekin sinulle?
On, on se.
Hei Julieta.
En tiedä, vieläkö olet opettajana.
Toivottavasti, koska muuta osoitetta minulla ei ole.
Olen ajatellut sinua usein.
En saa mielestäni sitä yötä junassa.
Ana on ennallaan tai vielä huonompana.
Vaikka olin vain pari päivää poissa, hänen kuntonsa oli huonontunut.
Läheltä näitä asioita ei aina huomaa.
Tänään en mennyt kalaan.
Tuulee, merelle on nousemassa myrsky.
Toivon että ilmestyisit sateen keskeltä.
Etsisit suojaa ja löytäisit sen minun luotani.
Kuulehan nyt!
Canelo, olepa kiltisti!
Hei. - Tulet myöhässä.
Hautajaiset olivat eilen.
Tule kuitenkin kahville.
Olen taloudenhoitaja.
Tule, Canelo!
Jätä se tuohon. Mennään keittiöön.
Milloin tutustuit Anaan? - Anaan?
En minä ole tavannut häntä. - Sitä minäkin.
Hän ei ole liikkunut talosta mihinkään kuuteen vuoteen.
Oih, meri!
Vaikuttava näky, vai mitä? Istu.
Tulit siis tapaamaan Xoania, vai?
Haluatko pikkuleivän? - En.
Tuskin hän tänä iltana palaa.
Hän on Avan luona.
Tunnetko Avan?
Hän on kuvanveistäjä ja tekee savitöitä.
Hän ja Ana olivat hyviä ystäviä,
kun Ana vielä pystyi puhumaan.
Raukasta tuli vihannes, ja mies tarvitsee naista.
Mutta ei ole minun asiani arvostella Xoania.
Otatko lisää kahvia?
Ei kiitos. - Anna sitten kuppi tänne.
Mitäs meinaat?
Ehdit vielä kello 20 bussiin. Aukiolla on pysäkki.
Mennään.
Voit tulla meille, mieheni saattaa sinut.
Siitä ei ole vaivaa.
Olen väsynyt.
Odottaisin mieluummin täällä, jos sopii.
Missä?
Tässä huoneessa.
Ai yksin vai?
Niin...
Jäisin muuten, mutta en voi.
Mies on odottanut monta päivää kotona.
Canelo voi jäädä pitämään sinulle seuraa.
Kiitos.
Varo ettet nukahda ja myöhästy bussista.
Soitan tänne varmuuden vuoksi.
Ei tarvitse.
Soitan minä.
Canelo, tule tänne.
Moi, mitä sinä?
Tule. Tule tänne.
Nuku vaan.
Sain kirjeesi ja tulin.
En arvannut, että vaimosi...
Älä sitä nyt mieti.
Huomenta.
Tosi hyviä pikkuleipiä.
Paikkakunnan erikoisuus.
Tein aamiaista.
Minulla oli kauhea nälkä. - Jäikö minullekin?
Ehkä jotain...
Kun sain kirjeesi, tulkitsin sen kutsuksi.
Se oli tarkoitus.
En arvannut, että vaimosi olisi kuollut. Otan osaa.
Parempi niin kuin elää sellaista elämää.
Marian soitti ja kertoi, että jäit odottamaan bussia,
etkä ehkä lähtisikään.
Hän sanoi, että olit jonkun naisen luona.
Avan kai?
Hän on hyvä ystäväni, tapaat hänet kyllä.
Hän on taiteilija niin kuin sinäkin.
En minä ole taiteilija.
Opetan antiikin kirjallisuutta.
Tai opetin ennen.
Tulette varmasti hyvin toimeen.
Lähden varmaan tänään.
Mitähän edes teen täällä...
Kalastat. On tulossa kaunis päivä.
Lähdetään kohta kalaan.
Marian, Julieta. Te kai jo tapasittekin.
Anna tänne, minä hoidan tiskit.
Jäättekö koko päiväksi?
Jään. - Me mennään kalaan.
Minulla ei ollut töitä, eikä kiirettä.
Aioin jäädä vain pariksi päiväksi.
Minun piti kertoa Xoanille jotakin,
mutta siirsin sitä.
Olin aloittanut uuden elämän.
Se oli outoa etelän aurinkoon tottuneelle,
mutta tunsin oloni kotoiseksi.
Yöt kiisivät Xoanin käsivarsilla.
Tunsin olevani vanki
ja samaan aikaan vapaa.
Saanko koskea siihen? - Toki.
Tosi painava. - Neljä kiloa, varo siis.
Luulin että se on savea. - Pronssia, mutta pinta on savea.
Väri tulee majakan kivistä.
Tosi jykevä!
Siihen pyrin, jottei tuuli kaada niitä.
Patsaani muistuttavat täkäläisiä. Ihmisistä tulee täällä kovia.
Kävin usein Avan luona.
Katselin mielelläni, kun hän teki töitä ja poltti tupakkaa.
Hän kuunteli mielellään antiikin taruja,
aivan kuin sinä pienenä.
Jumalat loivat ihmiset ja muut olennot savea ja tulta käyttäen.
He antoivat niille keinoja jäädä eloon.
Toisille turkin, toisille siivet.
Kun ihmisen vuoro koitti,
jumalilla ei ollut mitään jäljellä.
Niin ihminen syntyi alastomana, puolustuskyvyttömänä luonnon keskelle.
Minä olen raskaana, Ava.
Kuka on isä?
Xoan. Olin jo raskaana, kun tulin.
Tietääkö hän?
Ei.
En halua painostaa häntä.
Sinun pitää kertoa. Hän rakastaa lapsia.
Pian syntymäsi jälkeen kävimme isovanhempiesi luona.
Esittelin heille sinut ja Xoanin.
Kaksi vuotta myöhemmin menimme taas.
Ukkisi Samuel oli jäänyt varhaiseläkkeelle.
Hän oli opettaja, mutta viljeli nyt maata.
Hän oli myynyt lapsuudenkotini ja ostanut maatilan.
Sieltä he tulevat!
Tarvitsetteko vielä jotain? - Ei. Kiitos!
Hei sitten, kaunokainen!
Hei. - No hei.
Ja kukas siinä on?
Annahan ukille suukko.
Miten matka meni? - Kamalan pitkä.
Anna kun esittelen teidät.
Sanáa. Ja Julieta.
Tämä söpöläinen on Antía.
Onko sinulla laukkua? - On. Ruskea, päällä on nimeni.
Voitko hakea sen? - Joo.
Ja rattaat myös!
Miten äiti voi? - Ihan ok, kyllä me pärjätään.
Kohta näet hänet. - Kuka tuo tyttö on?
Sanáa, kerroin sinulle hänestä. - Apulainen?
Hän hoitaa äitiäsi ja auttaa peltotöissä.
Meillä kävi tuuri, kun löysimme hänet. Mennään autolle.
Etkö kaipaa koulua? - En ehdi kaivata.
Äitisi ja maatila vievät kaiken ajan.
Vaikea uskoa, että jäit eläkkeelle.
Ja vielä ennen aikojasi. - Näin on parempi meille kaikille.
Haaveilimme aina äitisi kanssa maallemuutosta.
Puhutko espanjaa, Sanáa? - Vähän.
Ai vähän... - Vähän.
Hän puhuu sitä oikein hyvin.
Hän on vain ujo.
Tutustuimme kahdeksan vuotta sitten Fezin musiikkijuhlilla.
Äitisi ystävystyi hänen kanssaan, ja olimme silloin tällöin yhteydessä.
Meillä oli onnea, kun hän muutti meille.
Ihana paikka.
Ei se mikään luksustalo ole, mutta elämänlaatu parani.
Mikä on äidin huone?
Tuo ikkuna, josta näkee viinitarhaan.
Tykkäätkö talosta? Ai tykkäät?
Esittelen talon myöhemmin. - Joo, haluan nähdä ensin äidin.
Toivottavasti hän on hereillä.
Sara, Julieta tuli.
Julieta. - Niin, tyttäremme.
Tyttäremme.
Hei, äiti.
Me tulimme.
Etkö ilahdu yhtään?
Tässä on Antía.
Et enää tunne häntä, hän on jo niin iso.
Huoneesi on vastapäätä.
Olette ihan lähekkäin.
Nukun mieluummin täällä,
äidin kanssa.
Tyttö voi nukkua pikkusängyssä.
Sanáa voi vaihtaa siihen lakanat.
Hän nukkuu siinä yleensä.
Julieta.
Äiti...
Mitä sinä täällä teet?
Tulin sinua katsomaan.
Toin tytön mukanani.
Minkä tytön?
Antían, tyttäreni.
Katso häntä.
Voi kun sievä!
Hän täytti jo kaksi.
Kaksi vuotta...
Antía, tule maistamaan mansikoita.
Ei nyt, isä. Vaihdoimme juuri puhtaan mekon.
Etkö sano mitään äidille?
Oletpa sinä kaunis, Sara.
Minulla on ruukut valmiina. - Hyvä.
Isä, voidaanko puhua? - Tietysti.
Sanáa, vahdi Saraa ja tyttöä. - Selvä.
Antaa tytön nukkua. - Selvä.
Kuka äitiä katsoo, kun käytte torilla?
Jompi kumpi meistä vahtii häntä.
Kun tulitte minua vastaan, hän oli yksin.
Lukkojen takana.
Ei se minustakaan ole mukavaa, mutta lukitsen oven varmuuden vuoksi.
Ei tämä ole ihmisarvoista elämää.
Missä olisi parempi kuin täällä?
Tiedätkö mitä palvelutalo maksaa?
Luulin että palkkasit hoitajan.
Sanáa hoitaa häntä. - Hän hoitaa tilaa ja sinua.
Lopeta, Julieta.
Äiti tarvitsee muutakin kuin pesijän.
Helppohan sinun on sanoa, kun asut kaukana täältä.
En ole halunnut vaivata sinua, mutta helppoa tämä ei ole ollut.
Usko huviksesi, kaikki on hyvin, paremmin kuin ikinä.
Tyttö hyvä, yritä ymmärtää minua.
No sieltä ne etelän tytöt tulevat!
Voi Antía, oletpa sinä kasvanut!
Hei, rakas.
Luulin jo, ettette palaisikaan.
Matka kesti ikuisuuden.
Vieläkö muistat isäsi? - Olen ihan naatti.
Miten äitisi voi? - Huonosti.
Kerron kohta.
Mennään jo, pallero!
Isällä on suhde apulaisen kanssa.
Tietääkö äitisi?
Äitiparka kuihtuu vähitellen,
huoneeseensa lukittuna.
Mikä tuo on?
Tatuointi.
AJ?
Antía ja Julieta, vai? - Niin.
Varo, se on ihan tuore.
Mietin asutko sisämaassa vai rannikolla,
ja vieläkö käyt kalassa.
9-vuotiaana kävit jo kalassa isäsi kanssa.
Halusit isona kalastajaksi niin kuin hän.
Et voi mennä leirille kuin Addamsien Se!
Haluan mennä just tällaisena.
Toisten pitää nähdä,
että sinulla on otsa, silmät, nenä, suu ja korvat.
Älä äiti jaksa!
Oikeasti. Pääset lomalle, siellä on kivaa!
En halua lähteä. Haluan jäädä.
Neiti ei aina voi tehdä mitä haluaa.
Mikä minun tyttöäni riipoo? - Isi, en halua leirille.
Meillä on loma, ja voin lähteä mukaasi kalaan joka päivä.
Sanoit, että olet tulossa vanhaksi ja tarvitset apurin.
Voi meidän kalastajatyttöä...
Lupaan värvätä sinut, kun palaat.
Tuon minä muistan!
Mennään sitten, senkin hylje!
Pidä hauskaa leirillä!
Joko sinä lähdet, Antía?
Tulethan käymään, kun palaat?
Etkö ole meillä enää silloin? - En, kulta.
Mutta lupaa tulla käymään. - Mennään.
Minä lupaan. - Pidä huolta itsestäsi.
Tule, mennään jo. - Menehän.
Miksi Marian lähtee?
Hänen pitää hoitaa sairasta miestään.
Et kai antanut potkuja? - Mitä sinä puhut! En tietenkään.
Hän ehkä jää, jos pyydät.
Ihmisillä on oikeus jäädä eläkkeelle.
Hei, María. - Hei, Julieta.
Jätätkö repun? - En, otan sen mukaan.
Anteeksi, jos olin inhottava. - Ei se mitään.
Antía. - Antía Feijóo.
Olet rakas. - Niin sinäkin.
Onpa sinulla vauhti päällä.
Laitanko ruokaa ennen kuin lähden?
Ei tarvitse. Inés tulee ihan kohta.
Jos et löydä jotain, soita minulle.
Kiitos.
No, minä lähden nyt.
Onko tuo Xoanin verkkatakki?
Hän antoi tämän ajat sitten.
En minä ole mitään täältä viemässä.
Meinaatko tosissasi mennä opettajaksi?
Meinaan.
Luulen että teet virheen.
En halua olla pelkkä kotirouva.
Pidän työstäni ja haluan palata kouluun.
Naisen paikka on perheensä luona.
Jos haluat pitää perheesi koossa,
sinun on paras pysyä kotona.
Se on minun asiani! - Jos lähdet, käy niin kuin aina.
Eli miten?
Miten aina käy?
Joko Marian lähti? - Joo.
Uusi apulainen tulee kohta.
Toivottavasti hän on hienotunteisempi.
Miten niin?
Kun tulin 13 vuotta sitten, Marian kehotti minua lähtemään,
koska olit yötä Avan luona.
Äsken hän vihjaili taas.
Ollessani vanhemmillani kymmenen vuotta sitten,
vietit taas yöt Avan luona.
Hei, olen Inés.
Voisitko aloittaa vasta huomenna?
Marian jätti kaiken valmiiksi.
Selvä, tulen huomenna. - Hyvä, kiitos.
Ei mitään. Huomiseen! - Huomiseen.
Olen tuntenut Avan teinistä saakka.
Emme ole ikinä olleet kimpassa, me vain naitiin silloin tällöin.
Halusin kertoa, mutten tiennyt miten.
Puhuminen ei ole minun juttu, kuten hyvin tiedät.
Antia ja sinä olette minulle kaikki kaikessa, tiedäthän sen?
Etkö aio sanoa mitään?
En.
Mitä sinä aiot?
Käydä kävelyllä
ja valmistella tunnit.
Taidan lähteä kalaan.
Äkillisestä tuulten muutoksesta varoitetaan Ferrolin jokisuistossa.
Tämän johdosta merenkäynti on kova, ja aallot voivat nousta jopa 8 metriin.
Vesille lähtöä tulisi välttää.
Veneitä kehotetaan palaamaan satamaan.
Japani lähetti eilen luotaimen Marsiin.
Se painaa 535 kiloa ja on nimeltään Nozomi, "toivo".
Se laskeutuu 15 kuukauden päästä Marsiin
ja välittää tietoa kahden vuoden ajan.
Haloo.
Ava, anteeksi että soitan.
Halusin kysyä, onko Xoan siellä. - Xoan? Ei.
Tiedätkö missä hän voisi olla?
Eikö hän ole palannut? - Ei.
Hän on kai mennyt kalaan.
Toivottavasti ei. Ulkona riehuu myrsky.
Odota, uutisissa sanotaan jotain...
Jokisuistossa on tapahtunut haaksirikko.
Kuljettaja on kateissa ja ehkä menehtynyt myrskyssä.
Samassa tilanteessa on kolmen hengen huvivene.
Yli kuusimetriset aallot
estävät toistaiseksi pelastustoimet...
Olen tuomari Vicente Louro.
Tarvitsemme jonkun tunnistamaan ruumiin.
Anteeksi, että joudun pyytämään tätä.
Myrsky oli niin raju, ettei ruumis ole kokonainen.
Minä voin vastata.
Haloo.
Siellä on Antía.
Antía?
Hän soittaa sinulle leiriltä.
Sinun pitää puhua hänen kanssaan.
Äiti, minä täällä. Mikä hitto kännykkääsi vaivaa?
Olen yrittänyt soittaa miljoona kertaa.
Ai... Ehkä en vain kuullut.
Miten sinulla menee, kulta? - Tosi hyvin.
Haemme sinut huomenna Avan kanssa.
Tulemme ajoissa. - Ei sinun tarvitse.
Olen Bean kanssa.
Tutustuimme täällä ja meistä tuli bestikset.
Voinko mennä viikoksi heille Madridiin?
Sano että voin, jooko?
Emme tunne heitä ollenkaan.
Hän on paras kaverini.
Annan nyt Bean äidille, hän voi selittää.
Hei, olen Claudia, Beatrizin äiti.
Miten tyttäreni voi?
Hyvin. Tyttöä tuntematta luulen, että leiri on tehnyt hänelle hyvää.
Sopiiko, että hän tulee meille viikoksi?
He ystävystyivät ja ovat täpinöissään ajatuksesta.
Eikös leiri lopu vasta huomenna?
Joo, mutta tulin jo aikaisemmin ja haluaisin viedä heidät jo tänään.
Mitä sanot? - No...
Jos hän on niin innoissaan.
Julieta, hei.
Minä olen Claudia. Tule sisään.
Olen todella pahoillani.
Miten matka meni? Käy peremmälle.
Tytöt pelaavat tuolla. En kertonut vielä mitään.
Eikö Antíasta ollut outoa, että tulin jo nyt?
Hän on vihainen, koska ei halua lähteä,
ja koska Xoan ei ole vastannut.
Missä voimme puhua? - Täällä teidän on mukavampi olla.
Haluatko juotavaa tai syötävää?
En tiedä.
Mene vaan sinne.
Haen Antían.
Moi, äiti!
Moi, rakas. - Mitä kuuluu?
Istu alas.
Minähän pyysin, että saisin vielä jäädä.
Älä näytä tuolta, meillä on loma!
Miten isä voi? Hän on uskomaton, ei vastaa ikinä.
Minun pitää kertoa jotakin. - No kerro.
Vähän lähtösi jälkeen nousi kova myrsky.
Kolme venettä katosi, myös isäsi vene.
Kukaan ei pelastunut. - Ja isä?
Hänkään ei pelastunut.
Onko isä kuollut? - On.
Antía.
Miksi hän lähti vesille myrskyssä?
Myrsky puhkesi iltapäivällä,
ja isä lähti kalaan aamulla.
Tämä on ehkä huono hetki, mutta olemme lähdössä Patagoniaan,
eikä Bea halua lähteä mukaan.
Hän haluaa jäädä Antían kanssa tänne.
Keskenään he eivät voi jäädä. - No ei.
Haluaisitko sinä kenties tulla tänne? Poikamme lähtee mukaan.
Ai tänne? - Niin, tyttöjen kanssa.
Saisit levätä kunnolla.
Paikanvaihto tekisi Antíallekin hyvää.
No tuota... - Rosa huolehtii kaikesta.
Voit käydä kävelyllä, leffassa tai levätä.
En tuonut vaihtovaatteita. - Ota minulta.
Kaapissa on kaikkea... Takkeja, ja paremmin sinulle sopivia puseroita.
Sovita mitä haluat.
Yks, kaks... - Hei, ala tulla!
Asiat tapahtuivat ilman että olin läsnä.
Yksi vaihe ennakoi seuraavaa.
Päivää.
Me tultiin katsomaan asuntoa. - Hetki vain.
Tulkaa.
Keittiö.
Tapetti on ankea. - Ei vaan tosi siisti.
Ainahan sen päälle voi maalata.
Me otetaan tämä. - Me asutaan ihan naapurissa.
Te löysitte asunnon Bean läheltä.
Sinä sait minut vakuutettua.
Olin edelleen rikki.
Mutta sinä olit vahva kuin tammi.
Olit yhtäkkiä kasvanut aikuiseksi.
Menit käymään Redesissä Avan kanssa.
Talo piti tyhjentää ja laittaa myyntiin.
Ja Bea piti minusta huolta Madridissa.
Ilman teitä en olisi ikinä selvinnyt.
Palattuasi emme juuri puhuneet matkastasi.
Et halunnut masentaa minua enempää,
eikä minulla ollut voimia kysellä.
Nouse, äiti. Noustaan seisomaan.
Bea, auta. - Ok.
Varo ettet liukastu. Laitetaan pyyhe ympärille.
Ota tuo iso pyyhe.
Ai tämä? - Joo, just se.
Laita se selän puolelta.
Hyvä. Toinen vielä.
Varovasti.
Kuivaa hyvin selkä, ettei hän saa kylmää.
En halua, että hän vilustuu.
Kuivaan vielä hiuksesi.
Hei, äiti. - Hei.
Pidä kiirettä, jos haluat syödä välipalaa yhdessä.
Menen Bean luo lukemaan.
Näyttääkö hyvältä? - Joo.
Huomenna taidan maalata olohuoneen.
Älä, olen jo tottunut tapettiin,
ja Bean mielestä se on hieno.
Bealla on ihana, vaniljansävyinen koti.
Ei hänen tarvitse asua täällä. Teenkö leivän?
Hyvä on, mutta äkkiä.
Masennus alkoi helpottaa, kiitos sinun.
Löysin töitä. Tein oikolukuhommia kotona.
Lopun ajan omistin sinulle.
Muuta en tarvinnut.
Neljän vuoden kuluttua, kun Bea lähti USA: han,
sinä lähdit retriittiin Pyreneille.
Vetäytymisen piti kestää kolme kuukautta,
ja sen jälkeen aloittaisit yliopistolla.
Oli kamalaa erota sinusta,
mutta et ollut päässyt juuri mihinkään.
Olit vain opiskellut ja hoivannut minua.
Olisi ollut epäreilua kieltää sinua,
ja sitä paitsi olit jo täysi-ikäinen.
Niin? Minä olen.
Tulen ihan kohta alas.
Taksi on jo alhaalla.
Otatko verkon mukaan? - Joo.
Anna olla, äiti. Minä otan ne.
No, pidä huoli itsestäsi. Ja nauti!
Pidä sinäkin huoli itsestäsi.
Älä ihmettele, jos en juuri pidä yhteyttä.
Eikö sieltä voi soittaa?
Äiti, retriitissä vetäydytään.
Entä jos sairastun? - Älä viitsi kiristää!
En tietenkään, rakas.
Teen töitä ja kirjoitan päiväkirjan puhtaaksi.
Ehkä yritän koota niistä kirjan.
Tekemistä riittää. - Se on hyvä.
Anna kun saatan sinut asemalle.
Sinähän inhoat jäähyväisiä.
No niin...
Hei sitten.
Hei! Olen Antía Feijóon äiti.
Sovimme, että hakisin hänet tänään. - Tulkaa.
Julieta Arcos? - Kyllä.
Olen Antían äiti. - Juana.
Vaikuttava paikka!
Pyysin Lilianaa tuomaan teetä ulos.
Tietääkö Antía, että tulin? - Tietää.
En malta odottaa hänen näkemistään.
Kolme kuukautta tuntui ikuisuudelta. - Niinpä.
Teillä on tietysti syynne,
mutta se, ettei hän voinut soittaa, tuntui kamalalta.
Joudunko odottamaan kauankin?
Julieta... Antía ei ole täällä.
Onko tämä väärä talo?
Seurasin ohjeita. - Kyllä tämä oikea talo on.
Hän luuli olevansa täällä teille kirjoittaessaan,
mutta lopulta päätti lähteä.
Olisi voinut ilmoittaa. Ajoin Madridista saakka.-Tiedän.
Minne hän lähti? Toivottavasti ei kauas.
En voi kertoa sitä teille. - Mitä?
En voi kertoa, missä hän on. Olen pahoillani.
Ette tiedä, vaikka olette paikan johtaja?
Tiedän, mutta Antía pyysi etten kertoisi.
Vihjailetteko ettei tyttäreni halua nähdä minua?
Kuulkaahan nyt.
Antía on polkunsa valinnut, eikä teille ole paikkaa siinä.
Vaikka se tuntuu pahalta,
hän pyytää teitä hyväksymään valintansa.
Taidan soittaa poliisille.
Kuten haluatte,
mutta parempi olisi hyväksyä totuus, vaikka se vaikeaa onkin.
Mitä teitte täällä tyttärelleni? - Olemme auttaneet häntä.
Hänellä oli valtava vaje tänne tullessaan.
Mikä vaje? Ei häneltä mitään puuttunut!
Silti hän oli yksinäinen ja onneton.
Tyttärenne huomasi täällä, että hänen elämästään puuttui henkisyys.
Mitä te tarkoitatte?
Hän varttui kai ilman uskoa. Sen hän löysi täältä.
Sen hän saa kertoa minulle itse! Missä hän on?
Sitä minä en voi kertoa.
Tärkeintä on, että hän on löytänyt onnen.
Ajatelkaa tytärtänne itsenne sijaan, ja olkaa onnellinen hänen puolestaan.
Ette voi sanoa noin!
Älkää vaipuko epätoivoon, ehkä hän päättää ottaa yhteyttä.
Mutta antakaa hänelle aikaa.
Tein sinusta katoamisilmoituksen
ja palkkasin yksityisetsivän.
Alussa yritin etsiä sinua kaikin mahdollisin tavoin.
Mutta sain selville vain, miten vähän sinusta tiesin.
Julieta Arcos? Teille on kirje.
Laittaisitteko nimenne tähän.
Kiitos.
Antía!
Hei, isä. - Hei, Julieta.
Saithan valokuvan? - Katselen sitä juuri.
Eikö veljesi olekin komea? - On.
Tosi komea. - Milloin tulet tutustumaan häneen?
En minä voi, en millään ehdi.
Minun pitää nyt lopettaa. Soitan pian.
Älä enää rankaise minua.
Kai minulla on oikeus onneen äitisi kuoleman jälkeen?
Ei puhuta siitä.
Olet yhä tyttäreni ja Antía lapsenlapseni.
Hän oli lapsi, kun viimeksi näin hänet.
Lähetä hänelle suukkoja.
Lähetän.
Suukkoja myös teille.
Kolmena ensimmäisenä vuonna ostin syntymäpäivänäsi kakun.
Minua lohdutti ajatus kortista,
joka olisi käsialallasi kirjoitettu.
En odottanut enempää, mutta sekin oli liikaa.
Niinä kolmena vuonna synttärikakun heittämisestä roskiin
tuli jo perinne.
Inocencio,
minä muutan pois, ulkomaille.
Milloin muutatte? - Ihan pian. Viikon sisällä.
Anteeksi.
Inocencio, anteeksi se eilinen meteli.
Alakerran naapuri valitti.
Enää hänen ei tarvitse sietää minua. Hyvästi.
Muutin uudelle alueelle Madridissa, jossa et ollut käynyt.
Kotona ei olisi jälkeäkään sinusta,
mikään ei muistuttaisi sinusta.
Hei, kultaseni. - Hei.
Ei, älä nouse.
Nousen minä. - Miten jaksat, aarteeni?
No...
Viimeisin kohtaus halvaannutti vasemman puolen kokonaan.
Miten uudessa kodissa menee? - Jo vähän paremmin.
Ihan kuin asuisin toisessa kaupungissa.
Tosi kauniita!
Minullakin on sinulle lahja. Se on tuossa kassissa.
Istuva mies!
Kiitos tosi paljon, Ava!
Haluaisin vähän puhua ennen kuin lähdet.
Tai selittää. - Ei sinun tarvitse.
Kaikki on selvää välillämme.
Kyse on Antíasta...
Kun kävimme talossanne Redesissä, Marian tuli käymään.
Antía, tyttökulta!
En voinut estää heitä tapaamasta ja puhumasta.
Marian kertoi hänelle Xoanin viimeisestä päivästä.
Siitä että te riitelitte,
ja että Xoan lähti vesille sillä säällä.
Mutta eihän Marian ollut paikalla.
Hän lähti yhdeltätoista!
Xoan soitti hänelle ja kysyi, mistä olitte puhuneet.
Antía ei sanonut minulle mitään,
eikä koskaan kysynyt.
Mutta hän kysyi minulta,
riitelittekö te minun takiani ja oliko tuuli jo yltynyt.
Aallokosta minä en tiennyt mitään.
Lopusta en suostunut puhumaan lapselle.
Hän oli raivoissaan ja haukkui minua huoraksi.
Hän sanoi, että oli meidän syymme, että Xoan lähti kalaan.
En tajua.
Minulle hän ei koskaan sanonut mitään.
Emme tosin muutenkaan juuri puhuneet.
Teinit ovat välillä arvoituksellisia,
enkä halunnut, että hän huolestuisi.
Annatko lasin.
Antía soitti minulle ennen lähtöään.
Miten voit, Ava? - Antía. Ei hurraamista.
Sain juuri diagnoosin: se on MS-tauti.
Älä sano äidillesi mitään, soitan hänelle.
Ava, haluaisin puhua kanssasi,
mutta ehkä ei ole sopiva hetki.
Hän toisti samat kysymykset.
Vain yksi asia oli muuttunut:
nyt me kaikki kolme olimme syyllisiä.
Hän luki mukaan itsensä.
Mihin hän sitten oli syyllistynyt?
Siihen että lähti leirille ja nautti.
Sanoin, ettei kukaan meistä ole syypää siihen mitä tapahtui.
Ja jos olisikin, meitä oli jo rangaistu.
Sitten Antía sanoi:
kaikki me saamme ansiomme mukaan.
Halusin kasvattaa sinut vapaaksi, kuten minutkin oli kasvatettu.
Kun muutimme Madridiin ja masennuin, en sanonut sinulle mitään,
mutta minua kalvoi hirveä syyllisyys
isäsi ja sen junassa olleen miehen takia.
En koskaan puhunut sinulle siitä.
En halunnut sinun kärsivän syyllisyydestä.
Mutta sinä aistit sen.
Ja sama virus tarttui sinuunkin.
Hän pyysi rauhoittavan piikin.
Se oli tosi rankkaa.
Anteeksi, olen Lorenzo Gentile.
Näimme sairaalan hississä.
Näkemiin.
Mietin mielessäni: onpa kaunis nainen,
mutta murheen murtama.
Tuli kai käymään jonkun kuolevan luona.
Mutta että se oli rakas Avamme!
Avalle! - Avalle!
Ava kertoi minulle sinusta. - Mitä hän sanoi?
"Sinun pitää tutustua erääseen ystävääni."
Ava jätti minulle Lorenzon perinnöksi.
En kertonut hänelle koskaan sinusta.
Kotona mikään ei muistuttanut sinusta.
Sinua ei ollut enää olemassa.
Aloitin uuden elämän hänen kanssaan.
Päivät, kuukaudet ja vuodet kuluivat.
Oli päiviä, jolloin en ajatellut sinua.
Kun vuosia kuivilla ollut narkomaani sortuu kerran,
tuo kerta on kohtalokas.
Pysyin erossa sinusta vuosia,
mutta sitten sorruin taas toivomaan, että löytäisin sinut,
kuulisin sinusta.
Tuo absurdi toivo pudotti pohjan uudelta elämältäni.
Minulle ei jäänyt mitään.
Vain sinä olet olemassa.
Poissaolosi täyttää elämäni ja tuhoaa sen.
Syötä mulle! Heitä se!
Julieta!
Julieta, minä tässä, Bea.
Beatriz? Oletko se oikeasti sinä?
Olen olen.
Oletko sinä kunnossa?
Voi ei, viimeksi olit elämäsi kunnossa.
Nuo tytöt toivat mieleeni sinut ja Antían.
He ovat veljentyttäriäni.
Mitä on tapahtunut?
Viimeksi näytit niin hyvinvoivalta.
En kertonut sinulle totuutta silloin.
En ole nähnyt Antíaa 12 vuoteen.
Kahteentoista!
Tapasitko sinä hänet oikeasti?
Tapasin.
Mutten kertonut, miten ikävä tapaaminen oli.
Ikävä? Miksi?
Antía ei halunnut puhua kanssani.
Hän yritti vältellä minua, oli kuin ei olisi tuntenut minua.
Väitti että sekoitin hänet johonkuhun.
Mutta tiesin, etten ollut erehtynyt.
Lopulta hänen oli pakko puhua kanssani.
Ja hänellä on tosiaan lapsia?
Joo, kolme. Hänellä oli mukana kaksi.
Miksei hän halunnut puhua kanssasi?
Olitte parhaita ystäviä.
Paljon enemmän.
Leirin jälkeen olimme erottamattomat. Muistat kai?
Niin, olitte aina yhdessä.
Emme voineet elää erossa toisistamme.
Sääli että loppu oli yhtä helvettiä. - Yhtä helvettiä?
Et näköjään tiedä, mitä tapahtui. - En. En tiedä.
Lähdin opiskelemaan New Yorkiin, koska tarvitsin häneen etäisyyttä.
Kerran soitin hänelle, ja hän kertoi menevänsä retriittiin Pyreneille.
Minulle se oli ok, jos hän jättäisi minut rauhaan.
Puhuitteko sen jälkeen?
Hän soitti kerran, mutta hänestä oli tullut eri ihminen.
Millä tavalla?
Hän sanoi häpeävänsä suhdettamme,
eikä haluaisi enää kuulla minusta.
Hän oli uusi ihminen ja löytänyt polkunsa,
eikä sillä polulla ollut minulle tilaa.
Hän puhui kuin joku lahkolainen. Hän pelotti minua.
Hei varo!
Lorenzo?
Miten sinä jaksat? - Suuta kuivaa.
Ota vähän.
Aikamoinen sattuma, että osuit paikalle.
Tulin takaisin neljä päivää sitten.
Odotin talosi lähellä, tulisitko ulos.
Mutta minä muutin.
En asu enää samassa talossa. - Tiedän.
Miten?
Ensimmäisinä päivinä seurasin sinua. Halusin tietää mitä teit.
Seurasit minua?
Joku vähemmän hajamielinen olisi varmasti huomannut.
Minusta oli tulossa yksi Highsmithin pakkomielteisistä romaanihenkilöistä,
joka norkoili pälyillen kadunkulmissa.
Sen tajuttuani lakkasin seuraamasta sinua.
Palasin Portugaliin kirjoittamaan.
Palasin muutama päivä sitten.
Anteeksi että erosimme sillä tavalla.
Luitko sinä nämä? - En.
En ehtinyt, enkä olisi uskaltanutkaan.
Voit sinä ne lukea, hävitä ne sitten.
Hei, äiti.
En tiedä, asutko Madridissa samassa osoitteessa,
mutta ei minulla ole muutakaan.
Minulla on kolme lasta.
Xoan, esikoinen,
oli vain yhdeksänvuotias hukkuessaan jokeen.
Olen sekaisin surusta.
Näillä hetkillä,
elämäni vaikeimmilla hetkillä,
ajattelen sinua.
Nyt ymmärrän, miten kärsit kun katosin.
Silloin en tajunnut sitä.
Sitä kärsimystä ei voi ymmärtää, ellei ole itse kokenut samaa.
Hänen ei tarvitse selittää mitään.
Haluan vain olla hänen luonaan.
Vaikka ei hän minua kutsunut.
Ei hän uskalla 13 vuoden jälkeen,
mutta hän laittoi kuoreen osoitteensa.
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.
Suomennos: Sari Selander Saga Vera Oy, Oulu